„Po zahájení léčby u mě okamžitě nastalo pár změn. V první řadě jsem začal omezovat kouření. Kouřit jsem začal ve 20 letech – kouřil jsem přibližně 20 až 30 cigaret denně. Při zjištění, že mám plicní onemocnění, jsem to omezil na 10 až 15 cigaret a poslední 4 roky cigarety nekouřím vůbec. Přešel jsem na elektronické cigarety. Vím ale, že musím přestat úplně. I doktoři mi to neustále opakují. Proto jsem přihlášený na odvykání kouření a na plicní rehabilitaci,“ pokračuje Petr.
Kouření je totiž hlavní, ačkoli ne jedinou příčinou vzniku CHOPN. Obecně se dá dokonce tvrdit, že kuřáci jsou velmi ohroženou skupinou a že si svou závislostí vytvářejí ideální předpoklady, aby se u nich CHOPN rozvinul.
Samotná nemoc s sebou přináší výrazné komplikace v běžném životě. Často ji doprovází nepříjemný kašel, zadýchávání se, únava a dušnost. Jde o chronický zánět, v jehož důsledku dochází k omezení dýchacích funkcí, a to značně ovlivňuje kvalitu života pacientů.
„Nejinak je tomu bohužel i v mém případě,“ konstatuje Petr a po chvíli pokračuje: „Mé plicní onemocnění mě bohužel ovlivnilo jak v pracovním, tak v soukromém životě. Nemůžu provádět žádné fyzické práce a třeba jen přenášet těžší věci nad 5 kg dokážu tak 10 až 15 metrů. V tu ránu se přestanu okysličovat, začne mě brnět celé tělo a nemůžu dodýchat.“
Vývoj chronické obstrukční plicní nemoci nelze ze začátku příliš rozeznat. Často jí proto lidé nevěnují pozornost, a to je velká chyba. Jen v Česku zemře ročně na chronický zánět plic přibližně 3 500 pacientů.
„Všem, kteří cítí nějaké problémy s dýcháním, bych určitě doporučil navštívit lékaře co nejdříve. CHOPN se dá při správné životosprávě zpomalit. Pomůže nekouřit, věnovat se více pohybu, sportu. Jen obyčejné ježdění na kole či pravidelná chůze může v mnohém pomoci. A samotná léčba určitě není nijak náročná,“ doplňuje Petr, který si sám uvědomuje, že lepší životospráva by jeho zdravotnímu stavu prospěla.
Petr neztrácí naději a odhaluje i svou vnitřní motivaci, o kterou by se rád podělil i s ostatními pacienty:
„Pacientům, kteří už vědí, že mají CHOPN, bych poradil jednu věc, která pomáhá mě osobně: Aby se upnuli na nějakou, jakoukoli, věc a pro ni žili. Pokračovali a dělali vše pro to, aby si tu věc užívali, a došlo u nich k co nejmenšímu omezení. Mým hnacím motorem do budoucna jsou děti a snad brzy i jejich vnoučata. Syn musí teprve dostudovat vysokou školu a dcera čeká na jmenování soudkyní.
Neskutečně se těším na vnoučata a snažím se dělat všechno proto, abych svou nemoc zpomalil. Rodina mi velice pomáhá, veškeré těžké věci dělají za mě a neustále mě podporují. To mi dává energii a děkuji za to.“
Čtete rádi skutečné příběhy ze života? Znáte i vy zajímavý příběh, který chcete sdílet s ostatními? Pište na redakce@casjenprome.cz. Za každý zajímavý námět, který zpracujeme a uveřejníme, pošleme knihu jako dárek!
Zaujal vás tento článek? Pokud chcete mít jistotu, že vám žádný další neunikne, sledujte nás na Facebooku!
„Vím, že naše rodina je trochu netradiční, ale vyrůstala jsem obklopena láskou, kterou řada mých…
„Rozhodla jsem se napsat příběh své matky a vlastně také svůj. Příběh mé maminky se odehrál na…
Vymanit se z koloběhu průšvihů a špatných věcí mi trvalo skoro pětadvacet let. To, co bylo, už…
Paní Jana šla minulé léto jako již tradičně na preventivní gynekologickou prohlídku. Neměla žádné…
„Narodila jsem se v Praze, studovala v Praze a třicet let nežila nikde jinde,“ svěřuje se v dopise…
Prodloužený víkend v Římě nebo v Paříži, dovolené po celém světě, cestování třeba jen tak… To, co…
Petr nyní žije spokojeným životem, nebylo tomu tak ale vždycky. Měl skvělou práci, ve které byl…
Děti si někdy přivedou partnery, které rodiče zrovna „nemusí“. To je případ i naší čtenářky Olgy,…